Tidigare i "Twin Peaks"...
Hon är död.
Inlindad i plast.
Laura Palmer.
Diane. Klockan är 11:30, 24 februari. Jag är nu i Twin Peaks.
Jag ska träffa en Harry S Truman. Det borde man komma ihåg.
Det här är Dale Cooper från FBI.
- FBI. - Just det.
Det finns obestridliga likheter, som jag inte kan diskutera,
som tyder på att Laura Palmer var den andra
och Ronnette skulle ha blivit den tredje, som föll offer för samma gärningsman.
Filmade du det här, Bobby?
- Nej. - Vem filmade det, då?
Dr Lawrence Jacoby, agent Cooper. Laura var min patient.
Här är nåt vi inte har sett förut.
En jordhög, 45 centimeter i diameter.
Ovanpå ligger ett halsband med ett guldhjärta... Snarare ett halvt guldhjärta.
Vi måste ta reda på vem som har andra halvan.
- Ge mig halsbandet. - Nej, vi gräver ner det.
Vem skyddar du?
Det är möjligt att den som begått de här brotten
är härifrån stan.
Kanske någon ni känner.
Diane, klockan är 6:18 i rum 315
på Great Northern i Twin Peaks.
Jag har sovit ganska gott. Ett rum för icke-rökare.
Omtanke om affärsresenärer.
En antydan av Douglas-gran i luften.
Här har de hållit vad de lovat, precis som sheriffen sa.
Rena, ganska billiga rum.
Telefonen funkar, badrummet är kanon: inget droppar, rikligt med varmvatten
och vattenflödet är jämt, precis som vattenfallet utanför.
Madrassen är hård, men inte för hård. Inga knölar, som den gången i El Paso.
Vilken mardröm det var!
Men det har jag redan berättat om, eller hur, Diane?
Har inte provat tv:n. Kabel, antagligen inga problem med mottagningen.
Det sanna elddopet för alla hotell är dock kaffet,
vilket jag återkommer till om en halvtimme.
Diane, det slog mig igen i morse
att det finns två saker som fortfarande bekymrar mig,
inte bara som agent på FBI utan som människa.
Vad pågick egentligen mellan Marilyn Monroe och Kennedy-bröderna?
Och vem sköt egentligen JFK?
Vänta lite. Vänta lite.
Det här är, om du ursäktar, en jäkligt god kopp kaffe.
Jag vet inte hur många koppar kaffe jag har druckit i mina dagar.
Det här är en av de bästa.
Jag vill ha två vändstekta ägg.
Det är inte bra för hälsan, men dåliga vanor är svåra att bli av med.
Jag vill ha dem ordentligt stekta. Bacon, knaprigt.
Nästan bränt. Kremerat. Toppen.
Och ett glas grapefruktjuice, se till att grapefrukten...
är nypressad.
Jag heter Audrey Horne.
Agent Dale Cooper från FBI.
Får jag sitta här?
Om jag inte tar fel så heter din pappa Benjamin Horne,
ägare av det här hotellet, så jag antar att du får sitta var du vill.
- Dessutom till min glädje. - Tack.
Du utreder mordet på Laura Palmer.
Var ni vänner?
Inte direkt. Laura undervisade min storebror Johnny tre gånger i veckan.
Johnny är 27 år och går i trean.
Han har känslomässiga störningar. Det är ärftligt.
Tycker du om min ring?
Jättefin.
Ibland rodnar jag så mycket, det är konstigt.
Kliar dina handflator ibland?
TWIN PEAKS POLISSTATION
God morgon. Hej, Lucy.
Det finns en syltmunk åt dig, agent Cooper.
Sheriffen är i konferensrummet. Rummet mitt emot...
Jag letar efter honom i konferensrummet.
Hej, tre för tre.
Vi hämtar James Hurley från cell fyra. Han var kär i Laura Palmer.
Jag slår vad om att hon berättade saker om Mike och Bobby.
Sen pratar vi med de där två förövarna.
Vi finkammar Bobbys bil.
Kolla Laura Palmers obduktionsrapport.
Vi ska prata med mr och mrs Palmer, men vi låter dem sörja ifred.
Vi har planerat vår dag. Vi möts igen om tre minuter.
Jag måste urinera.
Förresten, kaffet på Great Northern är verkligen toppen.
Som du vet, Harry, så förlöste jag Laura.
Jag har känt henne i hela mitt liv. Hon var min dotters bästa vän.
Jag kunde inte utföra obduktionen
så jag ringde Joe Fielding från Fairvale.
Han utförde den och jag var assistent. Det här är vårt resultat.
Hon dog mellan midnatt och klockan fyra på morgonen.
Hon dog av blodförlust. Hon hade åtskilliga småsår.
Inget var tillräckligt djupt för att orsaka hennes död.
Hon hade bitmärken på axlarna och på tungan,
de var nog självförvållade.
Blåmärken på anklar och armar, där hon blivit bunden.
Vi inväntar de toxologiska provresultaten.
Inom de senaste...
12 timmarna, hade hon sex med minst tre män.
Har du undersökt Ronnette Pulaski också?
Ja.
Det råder ingen tvekan om att samma gärningsman
attackerade båda två i den där tågvagnen.
När, om nånsin, kommer Ronnette att kunna prata med oss?
Hon har svåra skallskador. Det är för tidigt att säga ännu.
Vi måste räkna med det psykologiska och rädslan också.
Hon bevittnade säkert det som hände med Laura innan hon...
Så vacker.
Vem kan göra nåt sånt?
Leo.
Jag måste gå till jobbet nu. Norma kommer när som helst.
Leo.
Putsade du mina stövlar?
Ja, och jag tvättade också.
Allt?
Ja...
Nej, det gjorde du inte.
- Okej, jag gör det när jag kommer hem. - Nu, Shelly.
Okej.
Blod.
Shelly, Norma är här.
Shelly, hörde du mig?
Ja, jag hörde dig, Leo.
Jag tittar in på kaféet idag.
Spara en pajbit till mig.
Visst, Leo.
Du är misstänkt för mordet på Laura Palmer, James.
Du är inte dömd tidigare, eller hur?
Nej.
Filmade du det här?
Det är din motorcykel, eller hur?
Ja. Vi åkte upp dit för två söndagar sen.
Du var förälskad i Laura.
Ni träffades i hemlighet.
Ingen på skolan och ingen av hennes vänner visste om det.
Hon var populärast i skolan, var ihop med lagkaptenen i football-laget.
Hur länge trodde ni det kunde förbli hemligt?
Det var en hemlighet, för hon ville ha det så.
Varför? Var hon rädd för Bobby?
- Jag tror det. - Visste du att hon använde kokain?
- Ja. - Använde du kokain med henne?
Nej. Jag försökte få henne att sluta. Det gjorde hon ett tag.
Varför började hon igen?
- Nåt hände för två dagar sen. - Vad? Vad hände?
Jag vet inte.
Nåt skrämde henne, för hon ville inte träffa mig eller prata med mig.
När såg du henne senast?
Natten då hon dog.
Hon smög hemifrån vid halv tio.
Vid halv ett på natten stannade jag vid trafikljuset mellan Sparkwood och 21:an.
Hon hoppade av och sprang iväg.
Jag såg henne aldrig mer.
Bråkade ni?
Inte direkt. Men hon sa att hon inte kunde träffa mig mer.
Varför?
Det sa hon inte.
Känner du igen det här?
Ja.
DAG ETT!
Vad hände 5 februari
och vem har andra halvan av halsbandet?
Gissa varför jag är så glad i dag.
För att din hud är så mjuk och du luktar så gott?
- Nej. - Varför?
För att jag tror att du verkligen älskar mig.
Nu tillhör mitt hjärta dig.
Jag vet inte.
Fan!
Var är den där skjortan?
Nej!
Sen när brukar Leo Johnson ringa mig hemma hos mina föräldrar?
- Ringde Leo dig? - I går. Han frågade efter dig.
Han ville veta var resten av pengarna är.
Vad sa du?
Jag visste inte att han fått några,
Jag trodde att vi skulle ge honom det i dag.
Jag har redan gett honom hälften.
När träffade du honom?
- Härom natten, okej? - Vilken natt?
Natten då Laura dog.
Jag träffade Leo,
för jag hade 10 000 dollar i fickan.
Var är resten?
- I Lauras förvaringsbox. - Fick du aldrig tillbaka det?
Hon skulle ge mig det i dag, men så dog hon.
Hur ska vi kunna ge Leo tio tusen dollar?
Vi kanske kan sälja glödlampor.
Toppen. Det är ju...toppen. Det här är inte roligt, Bobby.
Jag skrattar inte.
Vi har tur som sitter i fängelse. Du vet vad Leo hade gjort med oss.
Håll käften.
Nämn inte Leo Johnson. Du känner inte...
Leo Johnson.
Hjälp mig.
Mamma.
Hej, gumman.
Varför väckte du mig inte? Jag skulle till polisstationen.
De ringde och sa att du kan komma i morgon i stället.
Vi tyckte du behövde sova.
Du grät i sömnen i går natt. Kommer du ihåg?
Nej. Gjorde jag?
Jag tycker så synd om dig.
Det är så konstigt, mamma.
Jag vet att jag borde vara ledsen, och det är jag.
Men det är som om...
jag har en underbar dröm
samtidigt som jag har en mardröm.
Din pappa sa att du träffade en pojke som heter James Hurley i går.
- Har det med honom att göra? - Kan det här stanna mellan oss?
Naturligtvis.
James och Laura träffades under de senaste två månaderna.
Jag var den enda som visste om det. James var så bra för henne.
Laura var så bekymrad. Jag var tvungen att träffa honom i går.
Vi två stod henne närmast.
- Men nu har jag dåligt samvete. - Varför?
Därför att vi insåg...
att hela tiden...
så var det vi som blev förälskade.
Det känns som om jag har förrått min bästa kompis.
Och om det är sant...
varför är jag då så lycklig?
Lilla gumman.
Det ordnar sig.
Vad vill du göra? Ska vi träffa dem var för sig?
- Nej, vi kan se dem tillsammans. - Okej.
Hur är det med kokosnöten, Ed?
Lite öm, men min stolthet mår sämre.
- Det här är Dale Cooper från FBI. - Trevligt.
- Är du släkt med James? - Hans morbror. Han jobbar hos mig.
Han mamma är bortrest. Jag tar hand om honom.
- Måste han bli kvar här? - Nej.
- Han kan följa med dig hem. - Är han anklagad för nåt?
Jag hade mina tvivel, men de är borta. Han har inte mördat nån.
Men säg åt honom att vara försiktig, vi släpper Mike och Bobby också.
- Visst. - Agent Cooper.
Det är telefon till dig. Albert Rosenfield. Låter som långdistans.
- Ursäkta mig. - Visst.
Det susar liksom, likt vind som blåser genom träd.
Ja, Albert.
Nåt stod inte rätt till på Roadhouse i går kväll.
När jag såg bandaget trodde jag att Nadine hade fått nys om dig och Norma.
Om Nadine visste, hade jag spelat harpa med Sankte Per nu.
- Ja. - Jag var där med Norma.
Men jag höll vakt också.
Jag kommer ihåg att Mike och Bobby tog tag i Donna och jag reste mig,
och blev yr.
Jag trillade, men jag minns inte att nån slog mig.
- Vad menar du? - Jag tror min öl var spetsad med droger.
Jacques Renault stod i baren.
Okej, Albert. Du har liket hela dagen i morgon.
Nej, det kan jag inte. Hon ska begravas på måndag.
Om du kommer upp genom Lewis Fork,
kan jag rekommendera ett ställe att äta på: Lamplighter Inn.
De har en jättegod körsbärspaj där.
- Hej, Nadine. - Vad gör du här, Norma?
Jag frågar detsamma.
Jag har nya gardiner i hela huset.
Ed köpte dem i går hos Gentleman Jims
och vi satte upp dem tillsammans.
De är beiga.
Jag var uppe hela natten. Vet du vad jag gjorde?
Nej.
Jag uppfann ljudlösa, helt tysta draperier.
Vet du hur det fungerar?
Vad jag kom på klockan fyra i morse
när jag väntade på att min man skulle komma hem från sjukhuset?
Bomull.
De kommer att vara så tysta nu.
Betalade du borgen?
Nej, jag pratade med Harry. Du är inte anklagad.
Är mamma fortfarande inte hemma?
Hon är inte hemma. Nu sticker vi.
Jag behöver hjälp av Bookhouse Boys. Nån behöver hålla vakt.
Det är redan fixat.
Hej, Mike, Bobby.
Har ni bestämt er för vad ni ska säga?
Om vi säger sanningen så behöver vi inte bestämma nåt.
Dessutom sa sheriffen att vi är anhållna för slagsmål, och det var självförsvar.
Jag antar att ni kan gå, då.
Nu?
En sak till, grabbar.
Be för James Hurleys säkerhet,
för om det händer honom nåt så haffar vi er.
Vad väntar du på, sheriffen? Vi har folk att träffa.
- Jag borde studera medicin. - Varför?
Jag känner mig som doktor Watson.
Morgonstund har guld på mun, Pete.
Nej, Josie, det heter: "morgonstund har guld i mun".
Och det är knappt morgon.
Jag vill tacka dig för i går, Pete.
För att du tog mitt parti mot Catherine.
Glöm det. Catherine hade fel. Punkt slut.
Tack i alla fall.
- Hallå. - Pete, det är Harry.
Jag är här med agent Cooper för att träffa mrs Packard.
Jag brygger en kanna kaffe.
- Hej, sheriffen. - Mrs Packard.
Dale Cooper från FBI. Kommer du ihåg honom från gårdagens möte?
Trevligt att träffas.
Agent Cooper, du kommer ihåg Pete Martell.
Jajamän.
Vill ni ha en kopp kaffe?
- Där sa du nåt. - Det skulle vara gott.
Låt mig hälla.
Hur vill du ha ditt kaffe, mr Cooper?
Svart som natten på en himmel utan månsken.
- Ganska svart. - Varsågoda och sitt.
Tack.
Mrs Packard, jag ska komma till saken.
Anlitade du Laura Palmer
två gånger i veckan för att hjälpa dig med din engelska?
- Ja. - När såg du henne senast?
Torsdag eftermiddag. Ungefär när sågverket slog fem.
- Klockan fem? - Ja.
- När gick hon hem? - Efter en timme, när lektionen slutade.
- Jag såg henne inte igen. - Hur verkade hon i torsdags?
Hon var bekymrad, men vi pratade aldrig om det.
Nåt hon sa fastnade i mitt huvud.
Hon sa: "Jag tror jag vet hur du känner angående din mans död."
Berättade hon varför hon sa det?
Nej, men efter vad som hänt,
kan jag inte sluta tänka på det, det spökar i mitt huvud.
- Ursäkta mig. - Visst.
Hur länge har du träffat henne, Harry?
Hur visste du det?
Kroppsspråket.
Jösses!
Inte så länge, sex veckor.
Andrew dog för ett och ett halvt år sen.
Drick inte kaffet.
Ni kommer inte att tro mig. Det låg en fisk i kaffekokaren.
Jag är ledsen.
Ja, Catherine, jag lyssnar.
Du borde veta vad ditt sentimentala rackartyg kostade oss i går.
Vet du vad "rackartyg" är?
Det kostade oss 87 000 dollar att stänga igen sågverket i går.
Tror du Andrew hade tyckt om det?
Jocelyn...Mrs Packard.
Vad betyder "rackartyg"?
Struntsak, fiffel, ofta ett farligt spratt.
- Varför måste du alltid skynda dig? - Det har gått över en timme.
En gång i tiden var vi tillsammans hela eftermiddagar.
I stundens ljuva åldrande verkar den här timmen som en hel dag.
Dra den för nån annan.
Jag är ingen korkad städerska som vill ha lite skoj i städskåpet.
Jag ville inte förödmjuka dig.
Mitt misstag. Jag har vant mig vid att förena nytta med nöje.
Det är sak samma för mig, gullet.
Kalla mig inte för gullet, din gamla hund.
Jag är ingen skolflicka heller.
Vad sker härnäst? Trappar vi upp?
Vi behöver kanske inte göra nåt.
Ett par lokala tragedier till,
så kanske Josie kör sågverket i botten helt själv.
Så som det går nu tar det flera år innan sågverket går i konkurs.
Jag vill inte vänta.
Min korkade man kanske tjuvtittar i bokföringen
och listar ut hur det går till.
Det kanske är dags att starta en liten eldsvåda.
Pratar du om nytta eller nöje?
Jag pratar om Packards sågverk.
Alla torra timmerstockar som ligger där...
En liten gnista...
en natt...
Nån natt när Pete är ute och rumlar runt.
Nu minns jag hur alla de där timmarna...
blev till dagar.
Sarah, älskling.
Jag är ledsen att störa dig,
men Donna Hayward är här.
Ta den här.
Jag skickar in henne.
- Försök att inte göra henne upprörd. - Okej.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
Jag saknar henne så mycket.
- Saknar du henne? - Ja, jag saknar henne så mycket.
Jag saknar henne så mycket.
Laura! Åh, Laura, min älskling!
- Sarah! Sarah! - Leland!
Det ordnar sig.
Lugna ner dig, älskling.
CALHOUN-SJUKHUSET
Så, ingen av er såg Ronnette efter skolan den dagen?
Just det.
Tror ni att hon gick till jobbet efter skolan?
Ja, Hornes varuhus nere i stan.
Vad jobbade hon med på varuhuset?
Hon var...
försäljare på parfymavdelningen.
Hon brukade skämta att det var det mest välluktande jobb hon haft.
Ursäkta mig.
SYRGAS BÅRHUS
Hur många gånger har jag bett dig att inte störa gästerna?
Ungefär 4 000.
Audrey.
Julie sa att du var inne hos norrmännen
då de plötsligt beslutade sig, allihop på en gång,
för att återvända till sitt hemland...
utan att ha skrivit på kontraktet.
Är det sant?
Ja.
Du sa eller gjorde väl inget
som kan ha orsakat deras flykt?
Jag antar att det här bara var en tillfällighet.
Jag gick in till dem för att kolla in det löjliga smörgåsbordet.
Jag råkade kanske nämna att jag var ledsen.
Över vad?
Över att min vän Laura hade blivit brutalt mördad.
Inser du
hur mycket pengar ditt lilla spektakel kostat den här familjen?
Om du gör nåt liknande igen,
får du skrubba bidéer i ett bulgariskt kloster.
Jag är så rädd, pappa.
Laura dog för två dagar sen.
Jag förlorade dig för flera år sen.
Vi tackar Gud för maten vi är på väg att intaga.
Robert, jag hoppas att vi kan
diskutera de här dagarnas händelser.
Inte själva händelserna,
men tankarna och känslorna runt omkring dem.
Det är nödvändigt för en ung man i din ålder att vara lite rebellisk.
Det är ett tecken på styrka.
Med andra ord, Robert, så respekterar jag din rebelliska karaktär.
Men som din far så är jag skyldig att försöka tygla den lågan
inom de gränser som är uppsatta av samhället och vår familj.
Jag uppmärksammar din motvilja att diskutera med mig, din far.
Det finns stunder då tiga är guld. Tystnad kan tolkas på många sätt.
Som ett tecken på intelligens. Ju tystare vi är, desto mer hör vi.
Jag är en man med tålamod, men mitt tålamod har sina gränser.
"Varje man strävar efter att ha sin väg utstakad
"i den här, vår stormiga och våldsamma tillvaro."
Robert, du och jag ska arbeta med att staka ut din.
Vi finns här för dig, Bobby.
Vill du ha nåt mer, sheriffen?
Agent Cooper vill kanske smaka lite av den där pajen.
- Körsbärspaj? - Bäst i trakten.
- Kan du be Norma titta förbi? - Inga problem.
Det finns alltid problem, Shelly.
Jag har fortfarande smaken av fiskfiltrerat kaffet i munnen.
Jag också.
Shelly Johnson med 'J'?
Hennes man är lastbilschaufför. Han är med i straffregistret.
- Log Lady. - Just det.
Hej.
Kan jag fråga henne om vedträet?
Det har många gjort.
- God kväll, Harry. - Norma.
Jag vill att du träffar agent Dale Cooper.
- FBI. - Norma Jennings.
Hjälpte Laura dig med att leverera mat
till pensionärer?
Ja, Laura hjälpte till att organisera det hela.
Har du en lista över de hon levererade till?
- Jag kan skaffa en. - Kan du?
Två bitar till av den här fantastiska pajen.
Okej.
Du måste ha en omsättning som en humla.
Jag hörde att ni pratade om Laura Palmer...
Ja?
En dag kommer mitt vedträ att ha nåt att säga om det här.
Mitt vedträ såg nåt den natten.
Verkligen? Vad såg det?
Fråga.
Trodde inte det.
Tack, Norma. Vi ses i morgon.
Hej, Leo. Jag tog med lite paj hem.
Var är min skjorta?
Vilken skjorta?
Mitt bästa blå skjorta.
Det är andra gången i år.
Jag ska lära dig en läxa
så att du inte tappar bort eller förstör mina grejer.
- Det kommer att göra ont. - Snälla, Leo. Nej.
Jag öppnar.
Kom in.
Mamma, pappa, det här är James Hurley.
- Hej, James. - Hej.
- Hej, mrs Hayward. - Trevligt att träffas.
Jag hoppas du är hungrig. Eileen har lagat en massa mat.
Ja.
Vill du ha nåt att dricka?
Vi har läsk, fruktbål eller cider.
Fruktbål vore gott.
- Jag hämtar det. - Okej.
Sätt er ner, så ska jag titta till steken.
- Fruktbål. - Tack, Donna.
Jag tror inte jag känner dina föräldrar, James.
Nej. Min pappa dog när jag var 10 år och min mamma reser mycket.
Hon skriver för tidningen ibland.
Ed Hurley på macken är James morbror.
Hans fru är damen med ögonlappen.
Ja, det är min moster, Nadine. Hon är lite annorlunda.
Kan du hjälpa mig, Bill?
Ursäkta mig.
- Vi kan prata efter maten. - Det är skönt att se dig.
Skönt att se dig också.
Skitstöveln.
Först är han på din tjej och nu min.
Synd att vi bara kan döda honom en gång.
Hej, Doc. Det är Laura Palmer, om du inte redan visste det.
Jag pratar in ett band till,
som jag har postat i ett av dina kuvert.
Det är torsdagen den 23:e och jag är uttråkad.
Jag är på konstigt humör.
James är så gullig, men han är så korkad.
Jag skulle ha träffat dig för länge sen, doktor Jacoby,
just nu tål jag inte mycket mer av det gulliga.
Jag vet att jag kommer att gå vilse i skogen igen i natt.
Kommer du ihåg att jag berättade om den mystiske mannen...